Učební opora
Typografie a zpracování textů v programu Word
Jiří Rybička
Zpracování textů počítačem je bezesporu jedna z nejrozšířenějších aplikací zejména na osobních počítačích. Technologie dneška nám umožňují snadno realizovat to, co bylo dříve doménou odborně vyškolených typografů a sazečů. Ti ovšem dobře ovládali typografická pravidla, která ani dnes nejsou v žádném případě samoúčelná a musíme je dodržovat při každém zpracování textu s knižním písmem. Prostředkem zde použitým pro zpracování textů je velmi rozšířený program Microsoft Word. Chceme-li získat co nejlepší výsledek, je potřeba využít všech jeho služeb. K tomu by měl pomoci tento učební text.

Výukové cíle
Po prostudování učebního textu byste měli umět: 
1.	Správně zvolit písmo a upravit hladký text.
2.	Nastavit správné parametry pro sazbu odstavců.
3.	Vytvořit a aplikovat potřebné sazební styly pro zpracování dokumentu.
4.	Formátovat ostatní objekty v dokumentu – tabulky, obrázky a matematické výrazy.
Vstupní znalosti
Pro studium a zvládnutí uvedeného učiva je potřebné umět základní ovládání programů v prostředí operačního systému typu Windows: spuštění programu, výběr z nabídek, práce s dialogovými okny, práce s myší, práce s klávesnicí, otevření a uložení souboru, možnosti nastavení pracovního prostředí, práci s národními znaky.
Časový rozsah
Předpokládaný čas potřebný pro studium textu je cca 12 hodin.
Průvodce studiem
V první části se budeme věnovat zejména typografickým pravidlům hladké sazby. Jsou zcela obecně použitelná, ale podíváme se také na to, jak bude vypadat jejich realizace v programu Word. Dále se podíváme na sazbu odstavců a odstavcových stylů, dále na tabulky, obrázky, matematické výrazy. V závěru se budeme věnovat nastavení stránek.
Program Word má mnoho verzí, budeme se věnovat verzi 2003, ale podobné nabídky lze nalézt i ve verzích jiných.
Text je koncipován tak, že jednotlivé části na sebe logicky navazují. Není proto příliš vhodné při čtení přeskakovat některé pasáže.
1.	
Úvod
Ukážeme si, jak lze pracovat s různými typy písma, popíšeme soubor všeobecně používaných speciálních znaků a ukážeme jejich pokud možno efektivní vkládání do textu, uvedeme možnosti práce se styly a jejich využití při efektivním formátování textu, včetně nastavování parametrů, které odpovídají základním pravidlům sazby knižním písmem. V následujícím textu se tedy pokusíme z rozsáhlých nabídek programu vybrat některé důležité prvky pro zpracování knižního písma – speciální znaky v hladké sazbě, nastavení parametrů odstavcům a zejména práce se styly představující možnost efektivního zpracování celých dokumentů.
S programem Word firmy Microsoft pracuje většina uživatelů osobních počítačů. Ať už jsou příčiny tohoto stavu jakékoliv, je v řadě případů tento editor používán pro dokumenty, k jejichž tvorbě nebyl původně určen. Přítomnost knižních písem a některých služeb umožňuje vytvářet sázené dokumenty, ale zároveň umožňuje dopouštět se řady zásadních chyb. Podívejme se tedy na to, co lze pro sazbu využít a čeho bychom se naopak měli vyvarovat.
	Jak zapůsobit aneb Volba vhodného písma

 Výukový cíl 1:
Umět zvolit správné základní písmo a upravit hladký text

Naše dokumenty tvoříme a upravujeme tak, aby měly pro čtenáře co nejlepší vlastnosti, byly co nejlépe čitelné a srozumitelné. Jednou z podmínek dobré čitelnosti je použití knižního písma.
Knižní písma jsou taková, která mají pro čtenáře tu nejlepší čitelnost, jsou vytvořena (jak už říká jejich název) pro vytváření knih, tedy textů nejvyšší kvality. Na rozdíl od knižních písem existují písma strojopisná – jsou to taková, která navozují dojem textu psaného psacím strojem. Základní vlastností strojopisného písma jsou stejné šířky všech znaků, tomuto písmu se tedy také říká neproporcionální. Knižní písmo má pro každý znak jinou šířku, aby sazba byla pro oči co nejlepší, nazývá se tedy také proporcionální.
Mezi těmito dvěma kategoriemi je podstatný rozdíl v čitelnosti, proto se strojopisná písma používají daleko méně než dříve.
Příklad stejné věty napsané písmem knižním (první řádek) a strojopisným (druhý řádek):
Ostatně soudím, že Kartágo musí být zničeno.
Ostatně soudím, že Kartágo musí být zničeno.
Vidíte, že strojopisné písmo má sice stejně široké znaky, ale velmi nerovnoměrné mezery mezi nimi, což způsobuje výrazně horší čitelnost. Knižní písmo zabírá méně prostoru, i když jeho velikost je stejná. V dalším textu se již strojopisným písmem nebudeme nějak zvlášť zabývat.
Knižní písma lze rozdělit na tyto kategorie:
Antikva – základní písmo pro většinu dokumentů. Tímto písmem je vysazen i tento text. Antikvové písmo poznáme podle dvou základních rysů – písmena mají tzv. serify (někdy též zvané patky) a stíny (zesílené tahy). Antikvová písma se velmi dobře čtou zejména ve větším rozsahu. Do této kategorie patří písma mnoha typů. Vybereme-li například antikvová písma dostupná v seznamu písem Wordu, zjistíme tyto názvy: Bookman, Book Antiqua, Century, Garamond, Georgia, Palatino, Times New Roman. Každé písmo má jiný vzhled a také poněkud jiné určení. Je hrubou chybou na všechny dokumenty používat stejné písmo. Bookman a Garamond je určen pro beletrii, Century a Georgia jak pro beletrii, tak i pro odborné texty, Palatino je výhodné pro odborné a technické texty, Times New Roman je novinové písmo pro dočasné a esteticky nevýznamné dokumenty. Ukázku antikvových písem z programu Word přináší následující obrázek.

Obr. 1: Ukázky antikvových písem v programu MS Word. Svislou čarou jsou označena použitelná písma.

Grotesk – doplňkové písmo, použitelné pro nadpisy, titulky, orientační tabule apod. Jeho významnou vlastností je výraznost oproti antikvovému písmu. Nemá ani stíny, ani serify. Groteskové typy Wordu jsou například Arial, Tahoma, Verdana.
Ostatní – sem zahrnujeme všechna další písma, obvykle jich máme k dispozici velké množství. Hodí se však pro tzv. příležitostné (akcidenční) dokumenty (pozvánky, oznámení apod.), proto přesahují rámec tohoto textu.
Volba písma
Nejčastěji volíme pro celý dokument písmo jednoho typu. V tom případě rozlišujeme určité úseky jen pomocí vyznačovacích řezů – kurzívy a polotučného (tučného) písma.
Pro základní text běžného dokumentu volíme zpravidla některé písmo antikvové. Někdy se využívá kombinace základního písma antikvového a vhodného písma groteskového pro nadpisy, titulky a podobné doplňkové texty. Vhodnost kombinace však musí být dána společnými vlastnostmi kresby, nelze tedy vybrat libovolnou dvojici.

 Úkol:

Ve Vaší instalaci programu MS Word najděte všechna antikvová písma a všechna grotesková písma. U každého typu zjistěte, zda obsahuje české znaky a na cvičném textu ověřte, zda je sazba tímto písmem vyrovnaná (připravte si k tomuto účelu alespoň desetiřádkový odstavec). Zkuste vybrat vhodné dvojice antikvového a groteskového písma, kterými lze vysázet jeden dokument. Dále zjistěte, jaká jsou k dispozici strojopisná písma a ověřte, zda obsahují všechny české znaky.
 Písmové řezy
Pojmem řez písma je myšlena určitá modifikace základního tvaru písma, a to změnou tzv. duktu, sklonu, znakové šíře nebo písmových tahů.
Řezy s větším duktem se nazývají polotučné (semibold), tučné (bold), tmavé (black), těžké (heavy). Řezy s menším duktem jsou světlé (light) či tenké (thin). Tučný řez je velmi výrazný, ale méně čitelný než řez základní.
Změna sklonu může vést k tzv. kurzívě (italic) – tahy písma jsou nejen skloněny, ale také modifikovány, nebo k tzv. skloněnému (slanted, oblique)– tahy jsou pouze skloněny. Daleko výraznější je tedy kurzíva. Oba způsoby mají stejný duktus jako základní řez, nepůsobí tedy ve vysázeném textu rušivě. Na obrázku vlevo vidíte obyčejný řez písma Baskerville, pod ním kurzívu (všimněte si rozdílných tvarů písmen „v“, „a“ a znaku „et“) a ve třetím řádku skloněný řez.
Kurzívy a tučného (polotučného) řezu se používá pro vyznačování v textu. Kurzíva je dobře odlišena při podrobném čtení, tučný řez již na první pohled na stránku. Skloněného řezu se k vyznačování nepoužívá, jeho výraznost je malá.
Máme-li v textu delší úsek vyznačený kurzívou a potřebujeme v něm použít další vyznačení, realizujeme je obyčejným řezem. Vyznačujeme-li v tučném textu, použijeme tučnou kurzívu.
Změny v šířce znaků mohou vést k širším (extended) řezům, či naopak k užším (narrow) řezům. Zdaleka ne všechna písma mohou mít rozšířené nebo zúžené řezy. Rozšířený řez má nižší duktus, zúžený řez vyšší duktus než základní řez. Rozšířený a zúžený řez nekombinujeme v dokumentu ani navzájem, ani se základním řezem. Používáme je tehdy, mají-li sloužit pro stavbu celého dokumentu.
Změny v provedení tahů mohou vést například k obrysovému (outline) řezu (stíny písmových tahů nejsou vyplněny černě, ale jsou naznačeny v obrysu). Dále se může jednat o určité zdobné varianty apod.
Poněkud zvláštním řezem jsou Kapitálky. V tomto řezu jsou minusky kresleny stejnými tvary jako verzálky. Kapitálky se používají pro zvláštní vyznačení, působí důstojným dojmem. Z hlediska provedení mohou být pravé, nebo nepravé. Některé jednodušší systémy realizují kapitálky tak, že pouze mechanicky zmenší velká písmena na malá. Tím se ovšem také trochu mění duktus, což působí dojmem, že velká písmena jsou tučná. Pravé kapitálky mají zcela vyrovnaný duktus ve velkých i malých písmenech.
1.	

Jak se liší knižní a strojopisné písmo?
2.	Který typ knižního písma použijete pro základní text většiny dokumentů?
3.	K čemu lze použít grotesk?
4.	Jaký typ písma můžeme použít pro příležitostné tiskoviny, například pozvánku na ples?
5.	K čemu slouží písmové řezy? Jak se liší kurzíva a skloněné?
Vyrovnání a slitky
Vyrovnání (kerning) je informace o tom, jakou meziznakovou mezeru mají mít dva po sobě jdoucí znaky v textu, aby mezi nimi bylo optimální světlo, které je ve slově zcela vyvážené. Je dána tvarem obou znaků. Mezi nejznámější vyrovnané páry patří dvojice „AV“, velmi často se musí vyrovnávat také například dvojice „ij“.
Slitek (ligatura) je grafický celek složený z několika (nejčastěji dvou) znaků, jejichž kresba se vhodně doplňuje nebo prolíná (viz obrázek). Slitek byl v klasické sazbě používán zejména proto, aby příslušná dvě po sobě jdoucí písmena do sebe dobře zapadala a navzájem nenarušovala kresbu. Nejznámějším příkladem slitku je dvojice písmen „f“ a „i“, tedy „ﬁ“, dále ﬂ, ff a další. Profesionální systémy jsou schopny slitky sázet automaticky, u jiných je někdy potřebné slitek vyhledat mezi jednotlivými znaky použitého písma.
2.	Typografické míry a písmové stupně
Měrné jednotky používané v typografii jsou z historických důvodů jiné než jednotky všeobecně používané metrické soustavy. Z mnoha měrných systémů, které se v různých tiskárnách používaly do začátku 18. století, se do dnešní doby zachovaly dva – evropský, zvaný též Didôtův, a anglosaský, používaný dnes v Británii a Americe.
Základní jednotkou obou systémů je jeden typografický bod. Didôtův bod vychází z bývalé francouzské stopy a má velikost 0,375 9 mm. Značí se b. Jeden metr má 2 660 b. Větší měrnou jednotkou je cicero, značí se cic. Platí, že 1 cic = 12 b = 4,513 mm.
V anglosaském systému vycházel typografický bod z anglické stopy, měl velikost 0,351 mm = 1/72,27“ (palce). Vzhledem k anglickému původu se značí zkratkou pt (point). V 19. století byl však v souvislosti se strojní sazbou upraven na hodnotu 0,353 mm = 1/72“. Větší jednotkou je pica, značí se pc. Platí, že 1 pc = 12 pt.
Přestože se na první pohled zdá rozdíl mezi oběma systémy nepatrný, nelze je zaměňovat. Profesionální systémy jsou schopny obvykle měřit  v obou soustavách a navíc i v metrické a palcové míře. U komerčních systémů, jejichž původ je většinou americký, se setkáváme s anglosaským, v Evropě nepoužívaným měrným systémem.
Písmové stupně (velikosti písma) se vyjadřují v typografických bodech. Základní písmo používané většinou pro sazbu knih má stupeň 10 b. Pro sazbu na větší formát než knižní, například běžný kancelářský A4, se nastavuje základní písmo na stupeň 12 b. Menší stupně se používají pro novinové a časopisecké tisky ve více sloupcích na stránce a s kratšími řádky (běžně 8–9 b). Stupně větší než 12 b se v běžných textech využívají pro nadpisy.
Písmový stupeň základního písma je natolik důležitá hodnota, že je často potřebné k ní vztáhnout ještě i jiné rozměry sazby. Tato míra je označována čtverčík (1 em). Poloviční hodnotu má tzv. půlčtverčík, tedy 1 en. Název „em“ symbolicky naznačuje, že čtverčík má rozměr šířky velkého písmene M v daném písmu, název „en“ říká, že půlčtverčík je rozměr šířky malého písmene „n“ v daném písmu. To vše platí pro klasicky konstruovaná písma.
3.	 Bez pravidel pravopisu se neobejdeme
Použijeme-li v dokumentu knižní (proporcionální) písmo, musíme i při práci se systémem Word současně respektovat všechny zásady zápisu všech znaků, které toto písmo má a kterými se odlišuje od písma strojopisného. Důvody, proč tyto znaky vůbec vznikly, jsou v zásadě tyto:
•	Zlepšují čitelnost textu, tj. jejich grafická stránka usnadňuje čtení a rozpoznávání očima.
•	Nesou významovou informaci. Podporují tedy rychlejší pochopení čteného textu. 
•	Zlepšují estetickou úroveň dokumentu.
V mnoha případech je zápis definován v platných pravidlech českého pravopisu, proto se bez jejich znalosti při psaní textů skutečně neobejdeme. Vybereme některé často se vyskytující speciální znaky a popíšeme jejich realizaci v programu Word.
Pro dobrou vizuální kontrolu vkládaných znaků na obrazovce je velmi výhodné zapnout zobrazování všech skrytých znaků.
4.	Speciální znaky v knižním písmu
V programu Word existuje nabídka Vložit/Symbol, která má dvě karty – Symboly a Speciální znaky. Pomocí této nabídky lze vložit potřebné speciální znaky, lze k nim také nadefinovat klávesové zkratky.
Meziznaková mezera: Mezera upravující vzdálenosti mezi písmeny slova. Používá se k vyznačování, v tom případě se jedná o tzv. prostrkání. U psacího stroje se dociluje vkládáním mezislovních mezer mezi znaky, ale pak se jedná o tzv. proložení. Proložení v sazbě nikdy nepoužíváme! Prostrkání se dá nastavit v nabídce Písmo, karta Proložení znaků (chybný nadpis  „Proložení“ u knižního písma znamená prostrkání), nabídka Mezery. Prostrkání obvykle nastavujeme na 10–20 % stupně písma, v obyčejném textu psaném desetibodovým písmem tedy prostrkáváme jedním až dvěma body. Prostrkaný text musí být krátký, protože ve větší ploše se špatně čte (zmenšuje se optická integrita slov). Mezislovní mezery mají být v prostrkaném textu také zvětšeny o stejnou hodnotu, ve Wordu však zůstávají stejně velké. Prostrkaný text se často používal v původní kovové sazbě, protože nebylo potřeba odlévat zvláštní vyznačovací řez. Pro jeho špatné optické vlastnosti se dnes, v době elektronické sazby, od jeho aplikace upouští.
Mezislovní mezera: Touto mezerou se oddělují slova, čísla a značky. Základní rozměr mezislovní mezery je třetina čtverčíku. Vlivem zarovnání odstavce se může mezera stáhnout na čtvrtinu čtverčíku, nebo roztáhnout na polovinu čtverčíku. Mezislovní mezeru vkládáme mezerníkem. Nikdy ji nepoužíváme pro zarovnávání textu!! Můžeme si pro zjednodušení uvést pravidlo, že v programu Word je stisk dvou a více mezerníků za sebou vždycky chybou.
Zúžená mezera: Mezislovní mezera se za účelem optického vyrovnání v některých případech zužuje na čtvrtinu čtverčíku – za tečkou, čárkou  a odsuvníkem, před počátečními uvozovkami, za koncovými uvozovkami, před a za pomlčkou, u písmen s větším světlem (A, T, P, W, y, v apod.) a v dalších případech. Zúžená mezera má velikost 0,25 em Zúžená mezera má mít stejné chování jako nezlomitelná mezera (viz dále). Její velikost však nepodléhá formátování, proto se někdy také nazývá pevná mezera. V programu Word zúžená mezera sice je, ale bohužel nemá potřebné vlastnosti mezery nezlomitelné, nelze ji tedy použít, místo ní použijeme wordovou pevnou mezeru.
Pevná mezera: Tato mezera má v programu Word zcela jiné rozměry, než bychom si z typografických důvodů mohli přát – má velikost základní mezislovní mezery. Používá se tedy všude tam, kde je zapotřebí mezera nezlomitelná, či zúžená.
Nezlomitelná mezera: Je to mezislovní mezera, v níž nikdy nenastane řádkový zlom (konec řádku). Tato mezera by měla podléhat formátování (měnit velikost v závislosti na zarovnání odstavce), ve Wordu však není nic takového k dispozici. Místo ní musíme používat mezeru pevnou. Ve Wordu ji můžeme vložit klávesovou zkratkou Ctrl-Shift-mezerník. Použijeme ji v případě, kdy chceme svázat dvě slova pevně k sobě. To nastává v následujících situacích:
1.	Jednoznaková předložka nebo spojka a následující slovo. Jedná se o předložky K, k, O, o, S, s, U, u, V, v, Z, z a spojky A, a, I, i, které se nemohou ocitnout na konci řádku. Jedinou přípustnou výjimku tvoří spojka malé a v sazbě do úzkých sloupců do 25 liter na řádku.
2.	Iniciála a příjmení, zkrácený titul a příjmení. Například zápis „J. K. Tyl“ nebo „ing. Malý“ zaručí, že při jakémkoliv formátování textu nebudou od sebe odtrženy jednotlivé části. Protože se jedná o případ mezery za tečkou, používá se zúžená nezlomitelná mezera.
3.	Číslo a jednotka ve zkratce. Je-li uvedena fyzikální nebo jiná jednotka za číselným údajem ve zkratce, nesmí být oddělena koncem řádku (například „5 kg“). Nastanou‑li při spojení čísla a jednotky potíže při sazbě odstavce (vznikne‑li spojením velký celek), je možné zkratku jednotky vypsat celým slovem a oddělit od číselné hodnoty. Číslo a jednotka musí tvořit optický celek, proto se dá použít také zúžená mezera.
4.	Jednotlivá trojčíslí čísla. Číslo musí být vždy uvedeno celé na jednom řádku. Sázíme je proto se zúženými mezerami, tedy například 45 000. Vznikne‑li spojením velký celek obtížný pro sazbu, můžeme například tři nuly nahradit slovním zápisem tisíc. Letopočty sázíme vždy bez mezer, jiná čtyřciferná čísla zpravidla také, vyjma případu, kdy jsou uvedena ve sloupcích s vícemístnými čísly. Telefonní čísla se sázejí ve skupinách po dvou nebo třech číslicích se zúženou nezlomitelnou mezerou. Má‑li číslo lichý počet číslic, začíná trojčíslím, například 723 13 43 29, nebo je sázeno po trojicích 723 134 329.
Rozšířená mezera: Používá se pro oddělení určitých celků, například matematických výrazů a doplňkových textů. Má velikost odvozenou od stupně písma. Ve Wordu je pro tento účel k dispozici tzv. dlouhá mezera (je čtverčíková).
Spojovník (divis): Používá se jako spojovací znaménko ve složených výrazech. Sází se bez mezer znakem, který je dosažitelný přímo na klávesnici. Příklady použití: Praha 9‑Vysočany, slovník česko‑německý, Hana Procházková‑Turská, bude‑li. Dostane-li se spojovník na konec řádku, musí být podle pravopisných pravidel opakován na řádku následujícím. To ovšem ve Wordu nedokážeme. Zato je tam k dispozici zvláštní znak s obskurním názvem „pevná pomlčka“ – správně má totiž tento název znít „nezlomitelný spojovník“. Když tento znak použijeme místo spojovníku, nenastane v něm nikdy konec řádku, a tím se vyhneme nutnosti opakovat spojovník na řádku následujícím. Nese to obvykle s sebou ovšem problémy při zarovnávání odstavce.
Pomlčka: Pomlčka má podle pravopisných pravidel dva významy, které se odlišují mezerováním. Je to význam oddělovače větných celků (s mezerami po obou stranách), nebo význam „a, až, až do, versus“ (bez okolních mezer). Pomlčka ve druhém významu nesmí zůstat na konci řádku, v tom případě se nahrazuje slovním vyjádřením. V sazbě existuje pomlčka půlčtverčíková (ve Wordu nazvána jako krátká) nebo čtverčíková (dlouhá). Volíme zpravidla v celém textu pomlčku jednotné velikosti. Pomlčka je poměrně častým znakem, můžeme ji tedy ve Wordu vložit klávesovou zkratkou Ctrl-minus (krátká) nebo Ctrl-Alt-minus (dlouhá).
Minus: Další vodorovnou čárkou s odlišným rozměrem je znak minus. Jeho velikost a posazení musí odpovídat znaku plus. Zde je rovněž potřebné dbát na správné mezerování – ve funkci unárního operátoru se přimyká bez mezery k danému číslu, ve funkci binárního operátoru se vkládají mezery odpovídající všem ostatním binárním operátorům. S tímto znakem jsou ve Wordu značné potíže. Používáme za něj půlčtverčíkovou pomlčku, nikdy však ne spojovník!
Procento: Tento znak se od předchozího údaje odděluje zúženou mezerou. Pokud však procento tvoří s předchozím údajem jedno slovo, sází se bez mezery: 10 % (deset procent), 10% (desetiprocentní).
Závorky: V hladké sazbě se používají oblé (), hranaté [ ], výjimečně složené { }. Důležité je, že k uzavřenému textu se přimykají bez mezer. Je-li v závorkách uvedena celá věta, sází se interpunkce uvnitř závorek, například „Pršelo. (Bylo to na jaře.)“ oproti „Pršelo (jako na jaře).“. 
Uvozovky: Při sazbě jsou rozlišovány počáteční uvozovky (v češtině dole) a koncové uvozovky (nahoře, obráceně). Ve Wordu lze zapnout automatické vkládání uvozovek správným způsobem (po mezeře se vkládají počáteční, po jiném znaku koncové uvozovky).
Místo uvedených uvozovek je v češtině možné sázet úhlové uvozovky. Ty jsou stejné jako ve francouzštině. V češtině směřují svým hrotem k textu, který uvozují (»xx«), zatímco ve francouzštině a v ruštině jsou sázeny obráceně («xx»).
Uvozovky v jakémkoliv provedení musí být sázeny stejným typem a řezem písma jako text, který obklopují.
Větná interpunkce Před čárkou, tečkou, dvojtečkou, středníkem, vykřičníkem a otazníkem nepíšeme mezeru, za touto interpunkcí pak ano. Výjimkou jsou shluky (tečka-čárka, tečka-závorka atd.), kde mezery nepíšeme uvnitř shluku, ale až za ním. Ve Wordu se často stává, že vlivem nepřesného a nevhodně zvoleného zobrazení na obrazovce vypadá tečka nebo čárka příliš těsně přisazená k předchozímu slovu a poněkud zmatený uživatel tuto situaci koriguje vložením mezery. Je však potřeba si uvědomit, že tisk je na rozdíl od zobrazení na obrazovce realizován zcela odlišnými prostředky a to, co je na obrazovce obvykle vidět, s tímto výsledkem moc nekoresponduje.
Apostrof: Někdy se též používají pro uvození přímé řeči jen apostrofy. Opět je potřebné mít k dispozici dvojici: počáteční a koncový. Počáteční apostrof je zapsán znakem pro zpětný apostrof, koncový apostrof je zapsán znakem pro běžný apostrof. Pokud je apostrof uváděn samostatně (například ve spojení d'Artagnan), nesmí být nahrazen čárkou ani jiným znakem.
Paragraf: Sází se vždy jen ve spojení s číslem a odděluje se od čísla zúženou (pevnou) mezerou: například § 58.
Znak et: Používá se ve firemním označení obvykle ve smyslu spojky „a“. Z obou stran se odděluje zúženou mezerou, například: Kos & syn.
Výpustek (tři tečky): Nahrazuje nevyslovený nebo v citaci vynechaný text. Tečky mají mezi sebou zvláštní mezerování a od slova, k němuž patří, se oddělují zúženou mezerou 1/6 em. Taková mezera však ve Wordu není, neděláme tam tedy žádnou. Výpustek se vkládá také klávesovou zkratkou Ctrl-tečka. Končí-li výpustkem věta, nepíše se za ni již další tečka.
Znak dolar: Znak americké měny se zapisuje před číselnou hodnotu a odděluje se zúženou (ve Wordu pevnou) mezerou.
Stupeň: Sází se pomocí zvláštního symbolu. Pozor – může dojít k záměně s písmenkem „o“ v exponentu, které se používá pro italské „primo“ – 1°. V případě, že se jedná o fyzikální jednotku, je od hodnoty oddělen zúženou mezerou. Jedná-li se o součást jednoho slova, sází se bez mezer: úhel 5  × 5 (pětistupňový) úhel. Stupeň alkoholu se sází vždy bez mezery: 10 pivo.
Hvězdička a mečík: Používají-li se jako znaménka pro narození a úmrtí, sázejí se před letopočet (datum) se zúženou mezerou. Hvězdička je zcela běžný znak zapsaný přímo z klávesnice, pro mečík existuje zvláštní symbol. Příklady: * 1756, † 1791.
Značka násobení: Sází se speciálním symbolem ×, který se těsně přimyká k příslušnému číslu nebo slovu: 5× = pětkrát. Nikdy se místo tohoto znaku nepoužívá písmeno „x“!
Vyrovnání a slitky
Vyrovnání (kerning) je informace o tom, jakou meziznakovou mezeru mají mít dva po sobě jdoucí znaky v textu, aby mezi nimi bylo optimální světlo, které je ve slově zcela vyvážené. Je dána tvarem obou znaků. Mezi nejznámější vyrovnané páry patří dvojice „AV“, velmi často se musí vyrovnávat také například dvojice „ij“.
Slitek (ligatura) je grafický celek složený z několika (nejčastěji dvou) znaků, jejichž kresba se vhodně doplňuje nebo prolíná (viz obrázek). Slitek byl v klasické sazbě používán zejména proto, aby příslušná dvě po sobě jdoucí písmena do sebe dobře zapadala a navzájem nenarušovala kresbu. Nejznámějším příkladem slitku je dvojice písmen „f“ a „i“, tedy „ﬁ“, dále ﬂ, ff a další. Profesionální systémy jsou schopny slitky sázet automaticky, u jiných je někdy potřebné slitek vyhledat mezi jednotlivými znaky použitého písma. Některé typy písma jsou navrženy tak, že slitky nepotřebují, ale například v písmu Times New Roman je slitek nutný. Vložíme jej z nabídky Vložit/Symbol, karta Symboly, slitek je součástí znakové sady základního písma.

6.	

 Ověřovací test:

Ve kterých případech použijete nezlomitelnou (ve Wordu pevnou) mezeru?
7.	V následující větě nahraďte otazníky správnými znaky (spojovník, pomlčka, příslušné mezery):
Čtvrtý úryvek?Ekonomicko?matematická cvičení, strany 23?28.
8.	Jak správně oddělujeme mezerami závorky a uvozovky?
9.	Rozhodněte, zda jsou v následujících příkladech správně umístěny závorky a příslušná větná interpunkce:
a) Pršelo (jako na jaře.)
b) Kino bylo za rohem. (Jmenovalo se Oko.)
c) Kino bylo za rohem (jmenovalo se Oko).
10.	Zapište správně pomocí čísel a značek: osmiprocentní, dva tisíce sedm set deset kilometrů, pět celých osm desetin voltu, tři a půlkrát pomalejší, padesáté čtvrté výročí, patnáctistupňová výhybka, kurs šest stupňů vlevo.
5.	 Úprava speciálních znaků v textu
Častým případem v praxi je úprava již napsaného textu. Vzhledem k tomu, že text může pocházet z různých zdrojů, obvykle se v něm vyskytují nedostatky strojopisného zápisu. Procházení a průběžné opravování všech speciálních znaků podle pravidel pravopisu a sazby je často velmi zdlouhavé a monotónní. Některé činnosti však lze zautomatizovat, a tím je zrychlit a ulehčit. K této činnosti využijeme službu „Nahradit“ z nabídky „Úpravy“. Ukážeme si některé často se vyskytující záměny.
Odstranění skupin mezislovních mezer
Vzhledem k tomu, že mezislovní mezera se v libovolném textu smí vyskytnout jen jednotlivě, můžeme postupnou náhradou dvou mezer za jednu mezeru všechny nežádoucí posloupnosti většího počtu mezislovních mezer odstranit.
Úprava uvozovek
Jsou-li v původním textu uvozovky nesprávně, můžeme je upravit opět pouhým nahrazením za správné české. Využijeme skutečnosti, že v okamžiku vkládání uvozovek se nahrazují tzv. rovné uvozovky typografickými. Toto vkládání probíhá i při nahrazování textu.
Použití regulárních výrazů při nahrazování
V každém dokumentu potřebujeme vložit nezlomitelné mezery za jednoznakové předložky a spojky. Opět provedeme náhradu, tentokrát je ovšem vyhledávání takových případů v textu poněkud složitější. K tomu použijeme tzv. regulárních výrazů.
Regulární výraz je takový zápis, který používá tzv. zástupných (náhradních) znaků a umožňuje tak vyjádřit nikoliv jeden, ale celou množinu podobných řetězců tvořených podle určitých pravidel. Mezi zástupné znaky patří například:
•	Znak „?“ – zastupuje libovolný znak.
•	Znak „$<$“ – zastupuje začátek slova.
•	Zápis „[AbCd]“ – představuje variantu: „znak A nebo znak b nebo znak C nebo znak d“.
Tyto i další znaky jsou dostupné v nabídce Najít (resp. Nahradit) při zaškrtnutí políčka „Použít zástupné znaky“ a stisku tlačítka „Speciální“. Z této nabídky můžeme vybírat zástupné znaky do hledaného řetězce.
V nahrazovaném řetězci je možné použít pouze jediný zástupný znak:
•	Znak „\č“, kde „č“ je pořadové číslo podvýrazu v hledaném řetězci. Tímto zápisem můžeme do nahrazovaného řetězce umístit odpovídající nalezený podřetězec. Podřetězce v hledaném výrazu se číslují postupně zleva od jedničky, jsou tam vyznačeny pomocí kulatých závorek.
Pro zápis řetězce, který nalezne v textu všechny výskyty jednoznakových předložek nebo spojek s následující mezerou, tedy použijeme tuto posloupnost znaků:
<([vszkouaiVSZKOUAI]) 
V hranatých závorkách je výčet všech hledaných jednoznakových předložek a spojek, znakem „<“ před touto množinou je řečeno, že se daný znak musí nacházet na začátku slova. Celý podvýraz je uzavřen do kulatých závorek. Hledaná mezera je zapsána za uzavírací kulatou závorkou.
V nahrazovaném řetězci bychom chtěli, aby se zopakovala nalezená předložka nebo spojka, tj. vše, co je popsáno v hledaném řetězci podvýrazem v kulatých závorkách, a místo obyčejné mezery se vložila mezera nezlomitelná. Nezlomitelnou (pevnou) mezeru vložíme opět z nabídky pod tlačítkem „Speciální“ a v nahrazovaném řetězci bude mít tvar „^s“. Nahrazovaný řetězec tedy bude vypadat takto:
\1^s
Podobným způsobem bychom odstranili mezeru před větnou interpunkcí. V hledaném výrazu však chceme použít znaky, které hrají roli zástupných znaků. Proto před nimi musíme zapsat znak „\“, aby se nechápaly jako náhradní, ale jako obyčejné. Hledaný řetězec má tvar:
 ([.,:;\!\?])
Na začátku výrazu je opět mezera, pak v kulatých závorkách je uvedena množina hledaných znaků. Nahrazovaný výraz je velmi jednoduchý:
\1
Mezera na začátku hledaného výrazu tedy byla „zapomenuta“ a do textu se vloží jen nalezený interpunkční znak.
Na mnoho dalších úprav můžeme rovněž použít vyhledávací řetězce. Upravujeme-li například pomlčky, můžeme vyhledávat znak spojovník, krátkou pomlčku a dlouhou pomlčku zároveň a kontrolovat jejich použití a mezerování. Těmito úpravami můžeme snadno zpracovat i poměrně dlouhý text.
11.	

 Ověřovací test:

Prozkoumejte dialogové okno „Najdi a nahraď“ v nabídce Úpravy. Zjistěte, jak lze vložit do hledaného řetězce pomlčku, konec odstavce, volitelné rozdělení.
12.	Zjistěte, jak se vyhledávají skupiny opakujících se řetězců. Ve cvičném textu pak vyhledejte ty řetězce, které obsahují tři po sobě jdoucí samohlásky.
13.	Vyzkoušejte vložení nezlomitelných mezer za jednoznakové předložky a spojky podle výkladu v textu.
14.	Sestavte příslušné nahrazovací výrazy pro nahrazení mezislovní mezery nezlomitelnou mezerou mezi částmi čísel.
15.	Sestavte potřebné nahrazovací výrazy tak, abyste v textu všechny výskyty částek následovaných zkratkou měny Kč ve tvaru „částka Kč“ nahradili opačným pořadím – tj. tvarem „Kč částka,–“.
6.	 Úpravy (formátování) textu
Budeme se nyní zabývat úpravami vizuální podoby textu. Takovým úpravám se často říká formátování textu.
Pro efektivní formátování textu slouží ve Wordu mechanismus tzv. stylů. Pod pojmem styl zde chápeme pojmenovaný souhrn parametrů popisujících sazbu odstavce, nebo části odstavce. Pro popis sazby části odstavce slouží znakový styl, pro popis sazby celého odstavce pak odstavcový styl. Ve verzích Wordu počínaje 2003 jsou k dispozici ještě styly pro číslování a pro tabulky. Těmito dvěma se v tomto textu nebudeme zabývat. V některých podobných systémech (například Open Office Writer firmy Sun) je technologie stylů daleko propracovanější a existují tedy i styly pro další části dokumentu – například stránky, seznamy apod. Přestože všechny tyto typy nepoužijeme, je technologie stylů velmi užitečná a přináší uživateli velkou úsporu času a značný komfort při zpracování textu. Proto budeme pro jakékoliv úpravy textu styly vždy používat.
Znakové styly
Znakové styly použijeme nejčastěji pro změnu řezu písma uvnitř odstavce, tj. pro vyznačování. Například v tomto dokumentu jsou použity dva vyznačovací styly – pro slova a sousloví s větším důrazem je použita kurzíva, pro nové pojmy a silné zdůraznění pak tučný řez. Pro napodobení dialogu s počítačem je ještě definován třetí druh vyznačení strojopisným písmem.
Z typografického hlediska je naprosto nezbytné, aby stejný druh vyznačení v celém textu vypadal naprosto stejně. Navíc musíme mít jistotu, že řez písma ve vyznačeném úseku je odvozen z typu písma v daném odstavci. K tomu se používají znakové styly. Pro každý druh vyznačení si vytvoříme jeden styl, pojmenujeme jej a přiřadíme příslušným částem textu.
Z technického hlediska se jedná o jednodušší typ stylu. U něj si zároveň ukážeme celý postup práce se styly, který využijeme i u stylů odstavcových.
Vytvoření a správa stylů je dostupná z nabídky Formát/Styly a formátování. Při volbě této služby se zobrazí menu Styly a formátování, v němž máme k dispozici aktuální styl v místě kurzoru v textu, možnost vytvoření nového stylu a seznam již vytvořených stylů (viz obrázek). V obrázku je vidět situace po najetí kurzoru myši na jeden ze zobrazených stylů – zobrazí se kompletní popis parametrů stylu a možnost styl vybrat v textu, upravit, aktualizovat podle výběru nebo odstranit.
Chceme-li nějaký styl nově vytvořit, stiskneme tlačítko Nový styl. Dostaneme se do dialogového okna, v němž lze nastavit základní vlastnosti daného stylu. Toto dialogové okno se jmenuje „Nový styl“ nebo „Úprava stylu“ podle toho, kterým způsobem jsme je získali.
V obrázku je vidět situace, kdy byl vybrán Nový styl a v řádku Typ stylu byla zvolena možnost „znak“. V tomto případě se tedy jedná o tvorbu znakového stylu.
Políčko „Název“ naplníme názvem nově vytvářeného stylu. Pod tímto názvem jej pak můžeme vyhledat v seznamu stylů (v okně Styl nebo v příslušné nástrojové liště). Velmi důležitý je seznam „Styl založený na“. V něm můžeme vybrat styl, jehož vlastnosti se zkopírují do nově vytvářeného stylu. A nejen to – změna těchto vlastností v předchozím stylu se projeví i ve stylu následném, který je na původním stylu založen! Zděděné vlastnosti tak můžeme ovlivňovat ve více stylech současně jedinou změnou určitého parametru stylu.
V části „Formátování“ máme možnost zjednodušeně zvolit typ písma, stupeň, řez a zatím nedostupné některé odstavcové parametry.
Dále je k dispozici náhled stylu a popis jeho vlastností, v dolní části dialogu jsou tlačítka „OK“ (použijeme při ukončení práce na stylu), „Storno“ (použijeme pro odmítnutí všech změn, které jsme doposud provedli), „Formát“ (jeho pomocí nastavíme veškeré parametry) a zaškrtávací pole „Přidat do šablony“ a „Automaticky aktualizovat“.
Všechny styly, které si vytvoříme, se dají sdružovat do tzv. šablony. Zaškrtávací pole „Přidat do šablony“ tedy připojí styl k šabloně dokumentu.
Zaškrtávací pole „Automaticky aktualizovat“ umožňuje měnit parametry stylu podle ručního nastavení v tom místě dokumentu, kde byl daný styl aplikován.  Nastavení všech parametrů stylu zajišťuje tlačítko „Formát“. Při jeho stisku se objeví nabídka se sedmi položkami, z nichž jsou u znakových stylů dostupné jen tři: Písmo, Ohraničení a Jazyk. Lze tedy znakovému stylu přiřadit jen tyto tři skupiny parametrů.
Příklad znakových stylů
Řekněme, že v zamýšleném dokumentu potřebujeme tato vyznačení:
•	Pro běžné vyznačení českého textu použijeme kurzívu. 
•	Pro vyznačení anglických slov a sousloví chceme stejný řez jako pro české vyznačení.
•	Pro vyznačení jmen autorů citované literatury použijeme kapitálky odvozené ze základního písma.
V této chvíli je velmi důležité si uvědomit, které vlastnosti mají být na sobě nějak závislé. Především musíme dodržet typografická pravidla, je tedy nezbytné, aby písmové řezy byly odvozeny z typu písma, kterým je psán okolní text. Dále už ze zadání vyplývá, že bude-li české vyznačování prováděno určitým řezem, pak vyznačování anglických pojmů bude provedeno stejným řezem.
Zamýšlené parametry si uspořádáme do schématu, v němž šipky znázorňují stylové návaznosti (viz vedlejší obrázek).
Vyrobíme tedy tři styly, jejichž jména a požadované parametry vyplývají ze schématu.
Začneme stylem „Vyznač“. V dialogu „Nový styl“, zde nastavíme: „Typ stylu“ – znak, „Název stylu“ – Vyznač, v seznamu „Založit na“ vybereme úplně první položku „(standardní vlastnosti)“, která zaručuje, že se převezme písmo okolního odstavce a nebudou se přebírat jiná nastavení. V popisu stylu se proto teď objeví nápis: „písmo tohoto stylu odstavce+“. Tlačítkem „Formát“ a následnou volbou „Jazyk“ nastavíme češtinu. Opět tlačítkem „Formát“, avšak tentokrát následnou volbou „Písmo“ zobrazíme dialog pro nastavení písma – zde pouze zvolíme kurzívní řez a ukončíme. POZOR! Do ostatních políček nic nevyplňujeme, neboť bychom tím zabránili zdědění ostatních parametrů písma z odstavce! V popisu stylu si můžeme zkontrolovat nastavení. Objeví se tam text: „písmo tohoto stylu odstavce + písmo: Kurzíva, Čeština.“ Víme tedy, že kromě převzatých parametrů okolního písma bude nastavena čeština a kurzíva.
V dialogu „Nový styl“ stiskneme tlačítko „OK“, čímž je nový styl hotov.
Vložení stylu do textu provedeme tak, že označíme (myší, klávesnicí) zvolený text a vybereme styl „Vyznač“ z nabídky stylů. Od této chvíle je vybraný text formátován stylem „Vyznač“ a okamžitě nabývá vizuální podoby, která je ve stylu nastavena. Přiřadíme-li takto styl například deseti místům v textu, všechna budou mít stejný vzhled. Co je však nejdůležitější, vzhled všech těchto míst můžeme naráz změnit, když změníme některý parametr stylu. Tím zajistíme již uvedené typografické pravidlo, že text stejného významu bude mít vždy i stejný vzhled.
Obdobně budeme postupovat při tvorbě dalších stylů: Styl „VyznačAngl“ bude mít v seznamu „Založit na“ položku „Vyznač“, tím převezme jeho parametry, pouze změníme tlačítkem „Formát“ jazyk na angličtinu. Popis stylu bude: „Vyznač + Angličtina (USA)“. Přiřazení tohoto stylu odpovídajícím místům v textu je identické s postupem u předchozího stylu.
Nyní vyzkoušíme návaznosti vytvořených stylů a jejich parametrů. Chtěli bychom například, aby vyznačovacím řezem nebyla kurzíva, ale tučné písmo. Provedeme tedy změnu: ve stylu „Vyznač“ zaměníme řez z kurzívního na tučné.
Postup: V seznamu najdeme styl „Vyznač“, rozbalíme jeho místní nabídku a volbou položky „Změnit“ zobrazíme dialog „Úprava stylu“, tlačítkem „Formát“ a následnou volbou „Písmo“ zobrazíme dialog nastavení písma, kde v poli „Řez písma“ zvolíme tučné. Dialog uzavřeme, uzavřeme i dialog „Úprava stylu“. Okamžitě pro provedení této změny se přeformátovala všechna místa, kterým byl přiřazen styl „Vyznač“, ale i všechna místa, kterým byl přiřazen styl „VyznačAngl“. Parametr „Řez písma“ byl tedy díky návaznosti stylů zděděn a použit i v následujícím stylu.
Analogické chování bude mít i styl „JmAutora“, jehož vytvoření, aplikaci a zkoušku chování ponecháme čtenáři jako cvičení.
Chceme-li se přesvědčit, že určitému textu je přiřazen daný styl, stačí do textu umístit textový kurzor a v menu „Styly a formátování“ v místě označeném „Formátování vybraného textu“ se objeví jméno přiřazeného stylu. Bohužel se však tímto způsobem nedá zjistit, jaký odstavcový styl je přiřazen v místě, v němž je současně přiřazen znakový styl, neboť ten má při určování stylu přednost.
Styl z jednoho místa textu lze kopírovat do jiného místa tlačítkem „Kopírovat formát“. Postup je jednoduchý: Umístíme kurzor do místa, z něhož chceme styl převzít, zvolíme kopii tlačítkem „Kopírovat formát“  a umístíme kurzor do cílového místa. Tímto umístěním se v cílovém místě provede přiřazení formátu.
Kopii formátu lze provést i pomocí klávesových zkratek. Je-li kurzor umístěn v pozici, odkud chceme formát kopírovat, stiskneme kombinaci Ctrl-Shift-C, pak umístíme kurzor do cílového místa a stiskneme Ctrl-Shift-V – dojde tím k aplikaci formátu. Tuto aplikaci můžeme opakovat podle potřeby ve více místech.
Styl lze přiřadit nebo zaměnit rovněž nahrazovací službou – nabídka Upravit/Nahradit. Tlačítkem „Formát“ a výběrem možnosti „Styl“ můžeme vybrat jméno hledaného stylu, stejným způsobem můžeme definovat jméno nahrazujícího stylu.
16.	

 Ověřovací test:

Co představuje pojem „styl“ v programu Word?
17.	Jak lze vytvořit návaznosti mezi jednotlivými styly a k čemu tyto návaznosti slouží?
18.	Vytvořte znakové styly podle popisu v textu.
19.	Promyslete, jak by měly vypadat znakové styly pro formátování českých a latinských zoologických jmen v učebním textu k předmětu Zoologie.
7.	Odstavec jako základní prvek textu

 Výukový cíl 2:
Umět nastavit správné parametry pro sazbu odstavců

Pro úpravu vzhledu odstavců je potřebné nastavit řadu parametrů, u nichž je nutné také znát příslušné typografické zásady. Nejprve se podíváme na rozměrové parametry odstavce, z nichž některé ukazuje následující obrázek.

Odstavec vždy tvoří určitou ucelenou myšlenku, měl by tedy být v textu dobře rozpoznatelný. Odstavec má dva význačné řádky – první, tzv. zarážkový řádek, a poslední, tzv. východový řádek. Pro dostatečné oddělení odstavců se často před první řádek vkládá speciální mezera, tzv. odstavcová zarážka. Druhým způsobem oddělení odstavců je vertikální odsazení – přídavná mezera mezi po sobě jdoucími odstavci. Některé odstavce nemusí být sázeny na celou šířku sazebního obrazce, mohou tedy mít určité nenulové okraje (levý i pravý). Dalším důležitým parametrem je vzdálenost dvou po sobě jdoucích řádků, zvaná řádkování. Způsob sazby jednotlivých řádků odstavce se nazývá odstavcové zarovnání. Nyní si všech těchto parametrů všimneme podrobněji.
Odstavcová zarážka
Slouží k optickému oddělení odstavců. Její velikost tedy musí být dostatečná, aby oči spolehlivě rozpoznaly začátek odstavce, avšak ne příliš velká, aby se nerozpadala jednotnost sazby. Velikost zarážky závisí na délce řádku – pro krátké řádky má hodnotu jednoho čtverčíku, pro střední řádky je velká 1,5 čtverčíku, pro delší řádky pak 2 čtverčíky. V žádném případě se v knižním písmu nedociluje pěti úhozy na mezerník jako na psacím stroji!
V některých specifických případech se volí záporná – první řádek odstavce je tedy delší než řádky ostatní. Tento případ je však kombinován s nenulovým levým okrajem, takže první řádek odstavce nepřesahuje levý okraj sazebního obrazce. Příkladem může být sazba seznamu použité literatury, různé výkladové seznamy (glosáře) apod.
Je-li velikost zarážky nulová, je potřebné zajistit dostatečně zřetelné oddělení odstavců jinými prostředky. Buď se podaří zajistit, že východový řádek každého odstavce bude kratší o jeden až dva čtverčíky, nebo se použije odstavcové odsazení.
Odstavcové odsazení
Jedná se o vertikální mezeru mezi po sobě jdoucími odstavci. Její velikost je určena zejména hodnotou řádkování. Volí se tak, aby mezera mezi odstavci byla dostatečně zřetelná, avšak nikoliv příliš velká. Většinou stačí polovina řádkování, pro dodržení stejnoměrného pokrytí stránek jednotlivými řádky se někdy použije odsazení o velikosti rovné hodnotě řádkování.
Řádkování
Řádkování, tedy vzdálenost po sobě jdoucích řádků odstavce, je nastavováno podle zvoleného způsobu sazby. V dnešní době se nejčastěji používá tzv. volná sazba, při níž je vzdálenost účaří dvou po sobě jdoucích řádků mírně větší než stupeň použitého písma. Často se volí řádkování rovno 120 % stupně písma, které nejlépe vyhovuje optimální čitelnosti. V žádném případě se v běžné sazbě nedoporučuje řádkování o moc větší. Opět zde nepoužíváme nastavení pro psací stroj (tj. řádkování jednoduché, jedna a půl, dvě či násobky).
V některých speciálních případech se hodnota řádkování nastavuje na velikost jednoho čtverčíku či menší. Protože se v tomto případě mohou překrýt dolní dotahy jednoho a horní dotahy následujícího řádku, používá se toto nastavení například při sazbě velkými písmeny, které nemají dolní dotahy.
Dříve se často využívalo řádkování v hodnotě přesně jednoho čtverčíku, neboť se při sazbě nemusely mezi jednotlivé řádky vkládat žádné výplňky – tzv. proklady. Sazba s nulovým prokladem se nazývá kompresní, není však tak dobře čitelná jako sazba volná. Dnes, v době elektronického zpracování dokumentů, již pominul technologický důvod k použití kompresní sazby.
Okraje
Odstavcové okraje jsou pro běžný text prakticky vždy nulové. Existují však případy, kdy je potřeba určité odstavce opticky odlišit. Jedná se například o delší citáty – u nich se nastavují oba okraje na velikost odstavcové zarážky nebo jejího násobku, nebo jde o tzv. seznamy a výčty – zde se nastavuje levý okraj nenulový, pravý nulový. Velikost okraje opět koresponduje s velikostí odstavcové zarážky.
Zarovnání odstavce
Samotný textový materiál může být v odstavci vysázen a zarovnán čtyřmi způsoby:
•	Zarovnání vlevo – levý okraj je zarovnaný, pravý není (tzv. sazba na prapor vpravo). Používá se zejména při sazbě do užšího rozměru (více sloupců či malý formát), protože nenastávají problémy při řádkovém zlomu. Všechny mezislovní mezery jsou v nominální hodnotě (třetina čtverčíku), sazba je vyrovnaná, nevznikají tzv. řeky. Jedinou nevýhodou je rušivý nezarovnaný pravý okraj.
•	Zarovnání vpravo – pravý okraj je zarovnaný, levý není (tzv. sazba na prapor vlevo). Používá se výjimečně – oči špatně hledají začátky řádků. Hodí se na krátké texty (například citát, věnování apod.).
•	Zarovnání na střed – řádky jsou vysázeny na středovou osu. Používá se zejména u nadpisů, titulků a podobných objektů.
•	Zarovnání do bloku – oba okraje jsou zarovnány. Používá se nejčastěji, je esteticky nejpřijatelnější pro běžný text. Dosahuje se tím, že se mění mezislovní mezery. Je nepřípustné zarovnávat text odstavce pomocí změny meziznakových mezer! Jedná-li se však o úzké sloupce, je vhodné toto zarovnání nahradit sazbou na prapor, aby se v textu neobjevovaly příliš velké nebo příliš stažené mezislovní mezery, které velmi ruší při čtení.
Dělení slov
Při sazbě do bloku se používá dělení slov. Pro správné rozdělení slova systém používá slovník dělicích vzorů pro daný jazyk. Musíme tedy správně nastavit jazyk, v němž je příslušný text zapsán. To lze zařídit v příslušném stylu sazby (Formát/Jazyk) nebo u označeného textu službou Nástroje/Jazyk/Nastavit jazyk. Pokud systém dělí slovo jinak než by měl, lze dělicímu procesu pomoci vložením volitelného rozdělení. Je to zvláštní znak vkládaný z nabídky Vložit/Symbol, karta Speciální znaky. Dostane-li se tento znak do blízkosti konce řádku, systém bude v tomto místě slovo dělit, v jiném místě jsou automaticky všechna dělení zakázána.
Dělení slov je dále vázáno typografickým pravidlem, které stanovuje, že maximální počet po sobě jdoucích řádků končících rozdělovníkem nebo drobnou interpunkcí je tři. Výjimkou je sazba do úzkých sloupců. Nastavení maximálního počtu po sobě jdoucích rozdělených řádků obsahuje nabídka Nástroje/Jazyk/Dělení slov. Je zde kromě toho také možné nastavit automatické dělení slov (slova se dělí přímo při psaní nebo úpravě textu), povolit nebo zakázat dělení slov psaných velkými písmeny (iniciálové zkratky se dělit nesmí, lze to v celém textu zakázat) a šířku oblasti dělení slov.
Vztah odstavce a stránky
Stránkový zlom (konec stránky) může některé odstavce rozdělit na dvě části. Většinou je nepřípustné, aby na konci stránky zůstal pouze první řádek odstavce nebo na začátku nové stránky pouze východový řádek odstavce. Za odstavcem, který představuje nadpis, musí na téže straně následovat ještě začátek dalšího odstavce (nejméně tři řádky). Některé zvláštní odstavce nesmí být nikdy rozděleny koncem stránky (například nadpisové odstavce, odstavce tvořící tabulku). Každý odstavec musí být tedy vybaven parametry, které upravují výskyt stránkového zlomu uvnitř nebo v jeho okolí.
8.	 Odstavcové styly

 Výukový cíl 3:
Umět vytvořit a aplikovat správné sazební styly pro odstavce

Všechny uvedené parametry lze nastavovat u odstavcových stylů. Ke třem skupinám parametrů znakových stylů (Písmo, Ohraničení, Jazyk) přibývají další čtyři skupiny parametrů – Odstavec, Tabulátory, Rám, Číslování. Stejně jako styly znakové i styly odstavcové mají možnost parametry dědit, což je zde využíváno v daleko hojnější míře. V následujícím příkladu ukážeme, jak lze odstavcové styly nastavovat a vhodně kombinovat a dědit jejich parametry.
Příklad jednoduchého dokumentu
Představme si dokument, například časopisecký článek, sestávající z odstavců běžného textu, mezi nimiž jsou nadpisy dvou úrovní – nadpis sekce a nadpis podsekce. Článek bude vysázen na papír formátu A4, šíře sazebního obrazce 160 mm. Nejprve navrhneme parametry sazby.
Běžný text vysázíme některým serifovým písmem (moc možností obvykle nemáme, protože nabídka systému neobsahuje příliš kvalitní písma, lze vybrat např. Bookman, Garamond, Georgia, Palatino, nejméně vhodné je kresebně jednoduché a nejméně čitelné novinové písmo Times New Roman), vzhledem k formátu papíru A4 volíme stupeň 12 pt. Odstavce budou na celou šířku obrazce, s nulovým odsazením a zarážkou 2 čtverčíky, tj. 24 pt. Řádkování zvolíme 14 pt (cca 1,2 čtverčíku). Způsob zarovnání do bloku.
Nadpisy budou tučné, bez zarážky, zarovnány vlevo, svislé mezery před nadpisem vždy dvakrát větší než za nadpisem. Nadpis nesmí zůstat na konci stránky, text nadpisu nesmí být přerušen koncem stránky. Nadpis sekce bude mít stupeň písma 20 pt, odsazení před 28 pt, za 14 pt. Nadpis podsekce bude mít stupeň písma 14 pt, odsazení před 14 pt, za 7 pt.
Všechny uvedené parametry nastavíme ve stylech, které budou mít názvy a parametry podle schématu na obrázku.
Vytváření jednotlivých stylů začínáme podle uvedené hierarchie vždy shora. U stylu „Základ“ tedy budeme postupovat takto: Tlačítkem „Nový“ zobrazíme dialog „Nový styl“. Typ stylu je odstavec. V poli „Název stylu“ zapíšeme název „Základ“. V seznamu „Založit na“ musíme zajistit, aby tento styl nenavazoval na parametry jiného stylu, abychom měli jistotu, že všechno, co nastavíme, budeme mít pod kontrolou. Zvolíme tedy úplně první položku „(žádný styl)“.
Seznam „Styl následujícího odstavce“ nebyl u znakových stylů dostupný, vysvětlíme tedy jeho smysl. Tato informace se použije v této situaci: vkládáme text z klávesnice a styl právě psaného odstavce je „Základ“. Stiskneme-li klávesu Enter, současný odstavec se ukončí a začne nový. To ovšem znamená, že nový odstavec také musí obdržet nějaký styl. Jméno stylu pro tento nový tedy program vezme z tohoto nastavení. Je přirozené, že po odstavci ve stylu „Základ“ obvykle následuje další odstavec ve stylu „Základ“, v seznamu vybereme tentýž styl. Naproti tomu u nadpisů se předpokládá, že následující odstavec již nebude nadpisem, proto bude styl následujícího odstavce odlišný.
Nastavování parametrů provedeme stejně jako u znakových stylů tlačítkem „Formát“. Nastavení typu a stupně písma provedeme volbou „Písmo“. Typ vybereme ze seznamu (Garamond), řez obyčejný, stupeň 12 pt, ostatní volby necháme v jejich obvyklých hodnotách. Nastavení jazyka čeština provedeme stejně jako u znakových stylů. Zastavíme se u nastavování parametrů volbou „Odstavec“. Zobrazí se dialogové okno podle následujícího obrázku.
 Dialogové okno má dvě karty – „Odsazení a mezery“ a „Tok textu“. Na kartě „Odsazení a mezery“ nastavíme rozměrové parametry a způsob zarovnání. V této souvislosti je však třeba ještě poznamenat, že termíny použité v tomto dialogu jsou chybně přeloženy z angličtiny do češtiny. „Překladatelům“, kteří prokazatelně nevědí vůbec nic o typografii, bylo snad zatěžko podívat se i do obyčejného slovníku a původní anglické termíny přeložili takto:

Anglický 
termín	Chybný 
překlad	Správně 
má být	
Indentation	Odsazení	Zarážení (nastavení okrajů)	
Spacing	Mezery	Proklad, rozpal, odsazení	
Special indent	Speciální	Odstavcová zarážka	
Control	Kontrola	Řízení	
V obrázku jsou tedy správné termíny pro snadnější orientaci doplněny. Zároveň jsou zde vidět všechny nastavované hodnoty: Zarovnání – do bloku, úroveň osnovy – základní text, odstavcová zarážka 24 pt (po vložení se automaticky hodnota přepočítala na centimetry), řádkování 14 pt. Poznamenejme ještě, že u řádkování existuje jen jediná použitelná možnost v knižním písmu, a to volba „nejméně“ nebo volba „přesně“, která umožňuje zapsat hodnotu řádkování. Ostatní možnosti se buď týkají psacího stroje, nebo jsou pro nastavení řádkování typograficky nepřípustné.
Na druhé kartě „Tok textu“ máme možnost nastavit zejména vztah daného odstavce a stránkového zlomu (viz vedlejší obrázek).
 Zaškrtávací pole „Kontrola osamocených řádků“ (chybný překlad originálního textu „Widow and Orphan Control“) zajišťuje, že první ani východový řádek odstavce nezůstane osamocen na stránce. „Svázat řádky“ zajistí, že uvnitř odstavce nikdy nedojde ke stránkovému zlomu. „Svázat s následujícím“ zajistí, že daný odstavec nikdy nebude na konci stránky. Obě tyto volby jsou vhodné pro běžné nadpisy. Volba „Vložit konec stránky před“ je vhodná pro nadpisy nejvyšší úrovně, které vždy začínají na nové stránce. V nadpisech se také často používá další volba – „Bez dělení slov“, v takovém odstavci se tedy nikdy nepoužije dělicí algoritmus.
Pro nastavení parametrů stylu „Základ“ tedy ponecháme zaškrtnuté pouze políčko řídící osamocené řádky.
Tím je vytvoření stylu „Základ“ hotovo, uzavřeme všechna dialogová okna a přiřadíme nový styl všem odstavcům textu.
Přiřazování odstavcového stylu je možné provést stejně jako u znakového stylu, tedy označením textu a výběrem ze seznamu stylů. Protože však odstavcový styl platí pro celý odstavec, není nutné v případě jednoho odstavce označovat text, stačí jen kamkoliv do odstavce umístit kurzor a zvolit styl.
Pokračujeme tvorbou stylu „Nadpisy“. V dialogu „Nový styl“ nastavíme základní vlastnosti: Název stylu „Nadpisy“, v seznamu „Založit na“ zvolíme „Základ“, v seznamu „Styl následujícího odstavce“ zvolíme „Základ“. Další parametry nastavujeme podle schématu stylů, tj. nastavujeme jen parametry odlišné od zděděných hodnot. V dialogu „Písmo“ nastavíme pouze tučný řez, v dialogu „Odstavec“ nastavíme zarovnání vlevo a bez zarážky (karta „Odsazení a mezery“), svázat řádky a svázat s následujícím (karta „Tok textu“).
Zvláštností tohoto stylu je, že nebude přiřazen žádnému odstavci textu, slouží pouze k soustředění všech parametrů společných všem nadpisům. Z něj tedy odvodíme další dva styly pro konkrétní typy nadpisů – styl „Sekce“ a styl „Podsekce“.
Při tvorbě posledních dvou stylů nastavíme pouze v dialogu „Písmo“ příslušný stupeň a v dialogu „Odstavec“ příslušná odsazení. Je také vhodné, aby nadpisy měly jinou pozici v tzv. osnově textu. To zařídíme nastavením v seznamu „Úroveň osnovy“, kde zvolíme pro styl „Sekce“ hodnotu „Úroveň 1“ a pro styl „Podsekce“ hodnotu „Úroveň 2“. Tato nastavení se projeví například při zobrazení dokumentu formou osnovy. Vše ostatní už je zděděno z předchozích stylů. Oba styly přiřadíme odpovídajícím odstavcům textu.
Nyní je celý text zformátován, o správných vazbách mezi styly se můžeme přesvědčit například tím, že změníme ve stylu „Základ“ typ písma na Times. Změna typu se projeví nejen u základního textu, ale také u nadpisů obou typů. To je zároveň i důkazem, že formátování celého dokumentu pomocí stylů je snadné, přehledné a zajišťuje typografickou správnost.
Při návrhu všech stylů daného dokumentu tedy vycházíme z toho, jaké typy odstavců dokument obsahuje. Ke každému typu odstavce vytvoříme odpovídající styl a tyto styly uspořádáme tak, aby se každý parametr dokumentu nastavoval v určitém stylu pouze jednou a do všech potřebných stylů se zdědil. V našem příkladu se typ písma nastavuje pouze ve stylu „Základ“ a toto nastavení se promítá do všech ostatních stylů, nebo tučný řez pro všechny nadpisy se nastavuje jen ve stylu „Nadpisy“ apod.
Převzetí automaticky vkládaných stylů
V některých případech Word při vložení určitého textu automaticky přiřadí předdefinovaný styl. Jedním z takových případů je vložení poznámky pod čarou. Z nabídky Vložit/Poznámka pod čarou můžeme do vhodného místa textu vložit odkaz na poznámku pod čarou. Samotný text poznámky i odkaz na poznámku jsou však automaticky formátovány předdefinovanými styly „Text pozn. pod čarou“ (odstavcový, založen na stylu „Normální“) a “Značka pozn. pod čarou“ (znakový, založen na „standardní písmo odstavce“). Vzhledem k tomu, že podle typografických pravidel musí být poznámka pod čarou sázena stejným typem písma se stejnými rozměrovými parametry jako běžný text, je zcela nepřijatelné, aby její styl byl odvozen z jiného stylu. Znázorníme-li schematicky situaci po vložení poznámky pod čarou v našem pokusném dokumentu, dostaneme hierarchii stylů podle obrázku vedle tohoto odstavce.
 Ztratili bychom tedy možnost ovládat změnou parametrů ve stylu „Základ“ celý dokument, neboť poznámky pod čarou by byly formátovány zcela nezávisle. Proto je nezbytné, aby i styl „Text pozn. pod čarou“ byl navázán na „Základ“ s jedinou změnou nastavení, a to zmenšení stupně písma na 10 pt. Úpravu provedeme pomocí tlačítka „Upravit“ v dialogu z nabídky Formát/Styl. Po úpravě dostaneme tedy hierarchii podle dalšího obrázku.
Převzetím nového stylu do naší hierarchie opět dostáváme celý dokument pod kontrolu. Obdobnou operaci bychom provedli i se znakovým stylem „Značka pozn. pod čarou“. Tato značka je odvozena z předdefinovaného znakového stylu, který například napevno definuje typ písma Times New Roman, což je pro ovládání dokumentu nepřijatelné.
Podobným způsobem jsou vkládány automatické styly pro běžná záhlaví, obsahové položky, čísla stránek apod. Všechny musíme po jejich automatickém vložení přesunout do vlastní stylové hierarchie. 
20.	

Ověřovací test

Jak lze v textu vizuálně oddělit odstavce od sebe?
21.	Jaké řádkování se nastavuje v sazbě knižním písmem?
22.	Jaké jsou možnosti nabídky pro dělení slov ve Wordu?
23.	Nadefinujte odstavcový styl pro základní text dokumentu. Diskutujte zejména volbu písma a odstavcových parametrů.
24.	Nadefinujte odstavcový styl pro tabulku ranních teplot v našich městech. Písmo, řádkování a jazyk odvoďte ze základního stylu v dokumentu (viz předchozí úloha). Nastavte nulovou odstavcovou zarážku (název města bude začínat od levého okraje) a tabelátor do pozice 8 cm s vodicími tečkami se zarovnáním hodnot vpravo (zápis teplot ve stupních Celsia).
25.	Vložte ve cvičném dokumentu libovolnou poznámku pod čarou a změňte nastavení jejího implicitního stylu. Proveďte změnu návaznosti a případnou úpravu stupně písma.
9.	Další objekty v dokumentech

 Výukový cíl 4:
Umět správně formátovat další objekty v dokumentu

Pomocí parametrů znakových a odstavcových stylů jsme schopni vyrobit a správně zformátovat tzv. hladký text včetně nadpisů a různých zvláštních odstavců. V mnoha zejména odborných dokumentech se však nacházejí rovněž další prvky – tabulky, obrázky a matematické výrazy.
Jedná se o objekty, jejichž podrobný popis a typografické vlastnosti jdou za rámec tohoto textu. Můžeme však v souvislosti s uvedeným systémem stylů vytknout některé společné vlastnosti, od nichž lze odvíjet odpovídající přístup ke všem těmto objektům.
Jednotnost
Základním požadavkem z hlediska typografie je jednotnost významově shodných prvků textu. Všechny tabulky by tedy měly mít podobný vzhled a podobné umístění, stejně tak obrázky (jednotná velikost, posazení, popisky) a matematické výrazy (velikost, způsob sazby). Řešení je jednoduché – všechny podstatné prvky zmíněných objektů lze chápat jako odstavce a těm lze přiřadit vhodné styly.
Tabulky
V odborných textech tvoří tabulky i obrázky často nutný doplněk. Musí korespondovat s obsahem, tj. jejich provedení musí být zcela zřetelné a jednoznačné. Často je potřeba se ohlížet na možnosti tisku, aby například schémata a obrázky nepřišly o důležitou barevnou informaci nebo o jemné detaily.
Tabulky jsou složeny z jednotlivých polí, ta mohou být dvojího typu – hlavičková pole (obvykle obsahují vyznačený text) a datová pole. Každé pole tabulky je tvořeno odstavcem (nebo posloupností odstavců). Všeobecným požadavkem je použití vhodného písma – pro tabulky se často používá některý vhodný grotesk, a to v menším stupni než základní text. Tabulky se tak snadno vejdou do stanoveného formátu a jsou přesto dobře čitelné. Tabulková pole tedy mohou být odvozena od jednoho základního odstavcového stylu definujícího písmo, způsob zarovnání, řádkování atd. Z tohoto stylu je pak možné odvodit styly pro hlavičková pole a pro datová pole, datová pole se dále mohou dělit na pole s textovými hodnotami (zarovnávají se vlevo) a s číselnými hodnotami (zarovnávají se vpravo).
Celá tabulka může být sázena na plnou šíři sazby, nebo v užším rozměru na střed, od okolního materiálu musí být oddělena vertikálními mezerami jednotného rozměru. Tabulka také musí mít svůj popisek. Obojí lze zařídit rovněž vhodnými odstavcovými styly.
Pro popisek tabulky vytvoříme odstavcový styl, který obsahuje tyto vlastnosti:
•	Písmo odlišné od základního písma – menší stupeň nebo i bezserifový typ.
•	Vertikální mezeru před odstavcem, která jej odděluje od předcházejícího textu, tato mezera musí odpovídat (násobku) řádkování v základním textu nebo vertikální mezeře mezi odstavci, pokud je používána.
•	
Garamond, 12 pt/14 pt, obyč., do bloku, zarážka 2 em, čeština

Základ

Popisky

Popiska tabulky

Vlastnosti všech popisek — bez zarážky, zarovnání vlevo, svázat s následujícím, svázat řádky, vertikální mezery.

Doplňuje vertikální mezeru za, ruší svázat s následujícím

Popiska obrázku

Doplňuje vertikální mezeru před

Nastavení „Svázat s následujícím“, aby se nikdy nedostal tento odstavec na konec stránky.
•	Vertikální mezeru za odstavcem, která jej odděluje od vlastní tabulky, která opět koresponduje s řádkováním nebo vertikálními mezerami v běžném textu.
Popisky pro obrázky mají některé společné vlastnosti – například typ a řez písma, způsob zarovnání, případně základní vertikální mezery. Máme-li styl pro základní text, můžeme z něj odvodit pomocný styl (pracovně jej nazvěme „Popisky“) a z něj dále odvodit styl pro popisky tabulek a popisky obrázků. Situaci ilustruje připojené schéma.
Obrázky
Obrázky lze do textu vložit z různých zdrojů, lze je rovněž vyrobit vestavěným vektorovým editorem. Pro umístění a popisky obrázků platí zhruba totéž co u tabulek. Většinou se snažíme, aby obrázky ani tabulky nebyly obtékány textem. Jedná se o typograficky svízelnou situaci, většinou končící mnoha hrubými chybami. Navíc je nutná neustálá ruční kontrola správného umístění, jako tomu je například v tomto textu. Jednotná úprava obrázků na rozměr šíře sazby nebo na rozměr poloviční s dvěma exempláři vedle sebe se jeví jako nejjednodušší správná varianta.
Matematické výrazy
Jsou obvykle nejobtížnější částí sazby. Jsou svázány řadou velmi striktních pravidel, mnoho z nich ani není Word schopen jednoduše realizovat. Umístění matematických výrazů je v podstatě dvojí:
•	textová matematika – výraz je součástí odstavce;
•	vysazená matematika – výraz je umístěn samostatně mezi odstavce. 
Textová matematika vyžaduje takovou sazbu, která co nejméně naruší plynulost sazby odstavců. Je pochopitelné, že se vyhýbáme zlomkům s vodorovnou zlomkovou čarou, odmocninám, integrálům, sumám apod., v případě nutnosti je sázíme ve zmenšeném provedení. Ve většině případů jsou výrazy uvnitř odstavce redukovány na popisy proměnných nebo symbolů z vysazených výrazů. Tyto symboly však musí být vysazeny (až na velikost) identickým způsobem (tj. zejména stejným řezem a typem písma, správným mezerováním a správnými symboly) jako ve vysazených výrazech.
Matematický výraz lze technicky realizovat dvojím způsobem:
•	zápisem pomocí vhodných symbolů složených přímo v textu odstavce (použitelné pro jednodušší vzorce), potřebná nabídka je Vložit/Symbol, karta Symboly (při vkládání speciálních znaků přímo z fontu) – lze zvolit odpovídající font;
•	zápisem pomocí editoru rovnic (hodí se zejména pro vysazené výrazy), potřebná nabídka je Vložit/Objekt, v seznamu vybereme Editor rovnic.
Základní písmo dokumentu ani styl odstavce, v němž je matematický výraz uveden, nemají vliv na písmo použité ve výrazu vkládaném editorem rovnic. Tento externí program dodá do dokumentu objekt se vzorcem, jehož konstrukce se provádí podle jiných pravidel než konstrukce okolního textu. Je potřeba tedy ve spuštěném editoru rovnic upravit některá nastavení (zejména písmo) tak, aby výrazy korespondovaly se základním písmem dokumentu. Nastavení typu písma lze provést v nabídce Styl/Definovat..., kde každému elementu můžeme přiřadit vhodné písmo.
Vysazené výrazy se většinou sázejí na střed s vertikálními mezerami (půl až jedno řádkování). Někdy bývají vysazené výrazy číslovány, číslo se umísťuje na pravý okraj sazby do kulatých závorek. Umístění výrazu a jeho číslování lze opět zařídit vhodně konstruovaným odstavcovým stylem. Pro číslo výrazu lze na pravý okraj tohoto odstavce umístit tabelační zarážku se zarovnáním vpravo.
10.	Stránky a dokumenty
Vysázený materiál – text, obrázky, tabulky, vzorce atd. – je potřebné správně uspořádat do stránek a zvolit také správné pořadí těchto stránek v rámci dokumentu.
Pomyslný obdélník, do něhož se sází text na každé stránce, se nazývá sazební obrazec. Tento obrazec musí být umístěn na listu papíru, který je větší a vznikají tu okraje sazby. Jak zvolit vhodné okraje, aby se lidským očím jevila stránka vyvážená?
Na tuto otázku hledali lidé odpověď již velmi dávno. V dnešní době je uznáván fakt, že tzv. optický střed stránky je jinde než geometrický střed. Optický střed je místo, kde si naše oči představují těžiště stránky – nachází se asi v jedné třetině od horního okraje stránky. Také poměr velikostí stran běžně užívaných papírů není zvolen náhodně, je roven 1 : √2 a představuje vyvážené délky dvou stran.
Z těchto skutečností vyplývá, že okraje sazby nejsou na listu papíru všechny stejné (předdefinovaná hodnota ve Wordu je tedy nepoužitelná). Horní okraj musí být podstatně menší než spodní okraj, navíc levý okraj je menší než pravý okraj, protože pravá část stránky se jeví těžší, je potřeba ji „odlehčit“. Běžně se používá pro stanovení okrajů tento poměr malých celých čísel:
okraj levý  : horní : pravý : dolní = 3 : 4 : 5 : 7
Můžeme tedy například zvolit levý okraj o hodnotě 21 mm, pak horní okraj vychází 28 mm, pravý okraj 35 mm a dolní okraj 49 mm. Je-li dokument po vytištění svázán a ořezáván, je nutné tyto nevyužitelné části stránky odpočítat a teprve poté stanovit okraje na čistém rozměru.
Běžná záhlaví a paty
Součástí stránkového návrhu jsou i běžná záhlaví a paty (ve Wordu je zmiňován nesprávný pojem „zápatí“). Jsou to části stránky, do nichž se zásadně umisťují informace sloužící k lepší orientaci v dokumentu. Stránkové záhlaví obsahuje nejčastěji název kapitoly nebo sekce a číslo stránky. Protože se nachází v opticky výhodné poloze, obvykle volíme menší stupeň případně bezserifový typ písma, od textu celé záhlaví oddělíme linkou, aby nedošlo k optickému splynutí. Naopak stránková pata má pozici méně vhodnou. Minimalizujeme informace, které sem umisťujeme, nejčastěji se jedná o pouhé číslo stránky. Zvýrazníme je zvětšeným stupněm nebo tučným řezem.
Číslování stránek umisťujeme na vnější okraj, aby se při listování dokumentem a hledání stránky určitého čísla nemusel svazek rozevírat až ke hřbetu.
Stránkové záhlaví a pata má ve Wordu své předdefinované styly. Z nabídky „Zobrazit/Záhlaví a zápatí“ můžeme obsadit stránkové záhlaví a patu, v tom okamžiku se k dokumentu připojí předdefinované styly „Záhlaví“ a „Zápatí“. Chceme-li je ovládat společně s ostatními styly našeho dokumentu, musíme změnit jejich návaznost z původního stylu „Normální“ na náš výchozí styl (například „Základ“). Převzetí stylu provedeme obdobně jako v případě poznámky pod čarou.
26.	

Ověřovací test

Vytvořte tabulku s údaji o výnosech pšenice určitého podniku za posledních pět let. Uveďte datum sklizně, název pozemku, jeho výměru a hektarový výnos. Tabulku formátujte na minimální šířku podle údajů, umístění tabulky na střed sazby, popisek nad tabulkou. Písma zvolte úměrně k základnímu písmu cvičného dokumentu.
27.	Vytvořte dokument, v němž zapíšete vzorce pro goniometrické funkce polovičního a dvojnásobného úhlu. Všechny vzorce formátujte na střed s vertikální mezerou o polovině řádkování základního textu. Nastavte v editoru rovnic písmo odpovídající základnímu písmu dokumentu (jiné než Times New Roman).
28.	Vytvořte pomocí nabídky Kreslení zjednodušené organizační schéma fakulty (děkan, proděkani, vedoucí ústavů, učitelé, techničtí pracovníci). Takto vytvořený obrázek vložte do textu a vyzkoušejte umístění pomocí vlastního umisťovacího stylu (na střed sazby, vertikální mezery o velikosti řádkování).
29.	Ve svém cvičném dokumentu nastavte stránku o velikosti A5, okraje zvolte podle známého poměru s tím, že dolní okraj potřebujete 35 mm.
30.	Nastavte stránkovou patu s číslem stránky na vnějším okraji. Výpis čísla stránky ovlivněte znakovým stylem „Folio“, styl pro stránkovou patu odvoďte od základního stylu v dokumentu.
11.	Shrnutí
Učební opora Typografie a zpracování textů počítačem nás provedla těmito základními cíli:
Na začátku jsme se zabývali volbou písma v dokumentu a věnovali jsme se vlastnostem knižních písem. Naučili jsme se písma vybírat a hodnotit jejich použitelnost. V této části byla věnována zvýšená pozornost speciálním znakům v knižním písmu, slitkům a vyrovnáním, což jsou nezbytné rekvizity pro sazbu téměř jakéhokoliv textu. Správnost vyjádření je dána jednak pravidly pravopisu, jednak základními pravidly sazby. Technologie byla reprezentována znakovými styly. Jsme nyní schopni zapsat text s využitím těchto znaků, a to podle jazykových a typografických pravidel.
V další části jsme se věnovali parametrům odstavce a jejich nastavení podle typografických pravidel. Pro správnou a efektivní realizaci jsme použili odstavcové styly. Technologie stylů předpokládá nejen správné parametry, ale také vhodné návaznosti umožňující dědit a následně i ovlivňovat jednotlivé parametry. K vyjádření systému stylů a jejich návazností jsme použili grafické znázornění. Naučili jsme se styly definovat, určovat jejich návaznosti a aplikovat je v dokumentu.
Poslední část tvoří další objekty v textu a stránková nastavení. Byly zmíněny tabulky, obrázky, a matematické výrazy. Dále bylo řešeno umístění sazebního obrazce do prostoru listu, stránkové záhlaví a pata. Dověděli jsme se o možnostech formátování těchto objektů a naučili jsme se je nastavovat pomocí stylů.
Obecnějším a odvozeným cílem tohoto materiálu bylo ukázat, že zpracování textů na počítači má dvě hlavní části – znalost typografie a znalost příslušného programového systému.
12.	Závěrečná souhrnná cvičení
31.	Zjistěte, které serifové písmo ve vašem seznamu písem můžete bez obav použít pro sazbu v programu Word. Toto zjištění ověřte na následujícím textu: „I šťastný ďábel se žene opět jen do příšerného pekla.“ Všímejte si přitom, jak jsou v jednotlivých typech písma řešeny znaky „ť“ a „ď“, případně ostatní česká písmena.
32.	Vytvořte znakový styl, který bude v českém textu používán výhradně pro uvádění anglických odborných termínů. Navažte jej na znakový styl pro vyznačení, který obsahuje pouze nastavení kurzívy a nenavazuje na žádný jiný znakový styl.
33.	Pokuste se vytvořit odstavcové styly formátující dokument stejným způsobem, jako je tento text. Nalezněte správné parametry a vhodné návaznosti.
34.	Vytvořte systém stylů pro sazbu tabulek. Předpokládejte tabulky s užším rozměrem než je šíře sazby, sázené na střed, od okolí oddělené vertikální mezerou o velikosti řádkování základního textu. Základní styl polí: Písmo Tahoma, 10 pt, pole bez zarážky, řádkování 12 pt, svázat řádky. Popisek tabulky: Písmo Tahoma, 12 pt, zarovnání vlevo, předsazení 1,5 čtverčíku, musí být nerozdělitelně spojen s tabulkou, umístěn nad tabulkou.
35.	Vypočtěte šíři a výšku sazby dokumentu na formátu papíru A5, kde levý okraj potřebujeme ve velikosti 18 mm. Nastavte potřebné okraje v příslušné nabídce.
13.	Klíč k průběžným ověřovacím testům
1.	Jak se liší knižní a strojopisné písmo?
Základním rysem knižního písma je proporcionalita, tedy fakt, že každý znak zabírá jinou šířku. Strojopisné písmo vyhrazuje pro každý znak šířku stejnou (i pro mezeru), tato velikost se nazývá „úhoz“ a má pro standardní psací stroj velikost 1/10 palce. Další podstatnou odlišností je znakový repertoár – v knižním písmu existuje množina speciálních znaků, která ve strojopisném písmu chybí. Třetí podstatnou odlišností je existence různých řezů, stupňů a typů v knižním písmu, strojopis těmito možnostmi nedisponuje.
2.	Který typ knižního písma použijete pro základní text většiny dokumentů?
Pro základní text většiny dokumentů se používá antikvové (serifové, patkové) písmo (v nabídce programu Word například Palatino, Bookman, Georgia).
3.	K čemu lze použít grotesk?
Groteskové (bezserifové, bezpatkové) písmo se pro svou výraznost nejčastěji používá pro nadpisy v dokumentu, orientační tabule, akcidenční a reklamní tiskoviny. Ve větším textovém objemu se čte hůře než písmo antikvové.
4.	Jaký typ písma můžeme použít pro příležitostné tiskoviny, například pozvánku na ples?
Pro příležitostné (akcidenční) tiskoviny se používají kromě běžných typů i různá zdobená, kaligrafická, ručně psaná, gotická a podobná písma. Pro pozvánku na ples lze použít například kaligrafické písmo.
5.	K čemu slouží písmové řezy? Jak se liší kurzíva a skloněné?
Písmové řezy se používají často k vyznačování (zdůrazňování). K tomuto účelu slouží především kurzíva, dále pak tučný řez, pro vyznačování v tučném písmu pak také tučná kurzíva. Další řezy jsou určeny pro užití v celém dokumentu (nikoliv v kombinaci se základním řezem). Skloněný řez je jedním z řezů, které se na vyznačování nehodí, ale může sloužit pro různé příležitostné účely. Od kurzívy se liší kresbou znaků – kurzíva má kresbu odlišnou od základního řezu, skloněné písmo nikoliv (kromě mechanického naklonění tahů).
6.	Ve kterých případech použijete nezlomitelnou (ve Wordu pevnou) mezeru?
Podle pravidel pravopisu je nezlomitelná mezera vkládána za jednoznakové předložky a spojky, za iniciálu s příjmením, mezi části (trojčíslí) čísla, mezi hodnotu a fyzikální jednotku ve zkratce a v některých dalších specifických případech, kdy není přípustné v daném místě rozdělení do dvou řádků.
7.	V následující větě nahraďte otazníky správnými znaky (spojovník, pomlčka, příslušné mezery):
Čtvrtý úryvek?Ekonomicko?matematická cvičení, strany 23?28.“
Čtvrtý úryvek – Ekonomicko-matematická cvičení, strany 23–28.
8.	Jak správně oddělujeme mezerami závorky a uvozovky?
Mezera se nikdy nepíše uvnitř uvozovek a uvnitř závorek.
9.	Rozhodněte, zda jsou v následujících příkladech správně umístěny závorky a příslušná větná interpunkce:
a) Pršelo (jako na jaře.)
b) Kino bylo za rohem. (Jmenovalo se Oko.)
c) Kino bylo za rohem (jmenovalo se Oko).
a) chybně – tečka patří za závorku, neboť patří k celé větě; b) správně; c) správně.
10.	Zapište správně pomocí čísel a značek: osmiprocentní, dva tisíce sedm set deset kilometrů, pět celých osm desetin voltu, tři a půlkrát pomalejší, padesáté čtvrté výročí, patnáctistupňová výhybka, kurs šest stupňů vlevo.
8%; 2 710 km; 5,8 V; 3,5× pomalejší; 54. výročí; 15 výhybka; kurs 6  vlevo.
11.	Prozkoumejte dialogové okno „Najdi a nahraď“ v nabídce Úpravy. Zjistěte, jak lze vložit do hledaného řetězce pomlčku, konec odstavce, volitelné rozdělení.
Po rozbalení celého dialogu tlačítkem „Více“ se objeví tlačítko „Speciální“ pro vložení uvedených znaků z této nabídky.
12.	Zjistěte, jak se vyhledávají skupiny opakujících se řetězců. Ve cvičném textu pak vyhledejte ty řetězce, které obsahují tři po sobě jdoucí samohlásky.
Při zapnutých zástupných znacích se do pole „Najít“ zadá regulární výraz [aeiouy]{3}
13.	Vyzkoušejte vložení nezlomitelných mezer za jednoznakové předložky a spojky podle výkladu v textu.
V dialogu „Nahradit“ se do pole „Najít“ zadá výraz <([ksvzouaiKSVZOUAI]) a do pole „Nahradit za“ výraz \1^s
14.	Sestavte příslušné nahrazovací výrazy pro nahrazení mezislovní mezery nezlomitelnou mezerou mezi částmi čísel.
„Najít:“ ([0-9]) ([0-9])  „Nahradit za:“ \1^s\2
15.	Sestavte potřebné nahrazovací výrazy tak, abyste v textu všechny výskyty částek následovaných zkratkou měny Kč ve tvaru „částka Kč“ nahradili opačným pořadím – tj. tvarem „Kč částka,–“.
„Najít:“ ([0-9]@) (Kč)  „Nahradit za:“ \2^s\1,^=
16.	Co představuje pojem „styl“ v programu Word?
Styl v programu Word je pojmenovaná skupina formátovacích parametrů.
17.	Jak lze vytvořit návaznosti mezi jednotlivými styly a k čemu tyto návaznosti slouží?
Návaznost stylu na předchůdce se nastavuje v dialogu „Nový styl“ nebo „Úprava stylu“ v seznamu „Styl založený na:“. Návaznosti slouží především k tomu, aby bylo možné změnou parametru nadřízeného stylu vhodným způsobem ovlivnit všechny styly návazné. Tím je možné realizovat typografická pravidla týkající se jednotnosti určitých prvků v dokumentu (například základní písmo, geometrie odstavců apod.).
18.	Vytvořte znakové styly podle popisu v textu.
V textu jsou popsány jednotlivé kroky tvorby stylu „Vyznač“, „VyznačAng“. Zbývá doplnit styl „JmAutora“. Tlačítkem „Nový styl…“ se zobrazí dialog, v němž zadáme: Název – JmAutora, Typ stylu – Znak, Styl založený na: Vyznač, tlačítkem „Formát“ zobrazíme všechny měnitelné vlastnosti, zde ve vlastnostech písma zvolíme Kapitálky.
19.	Promyslete, jak by měly vypadat znakové styly pro formátování českých a latinských zoologických jmen v učebním textu k předmětu Zoologie.
Pro české názvy bychom mohli zvolit styl, který nepoužívá kontrolu pravopisu a zbytečně neupozorňuje na názvy chybějící ve slovníku. Pro latinská jména se používá tradičně kurzíva,  příslušný znakový styl tedy nastaví kurzívu a (při nedostupnosti slovníku) vypne kontrolu pravopisu a gramatiky.
20.	Jak lze v textu vizuálně oddělit odstavce od sebe?
Používají se nejčastěji dvě metody – odstavcová zarážka, nebo vertikální mezery.
21.	Jaké řádkování se nastavuje v sazbě knižním písmem?
Pro optimální čitelnost se nastavuje asi 120 % aktuálního stupně písma.
22.	Jaké jsou možnosti nabídky pro dělení slov ve Wordu?
Zaškrtávací pole „Automatické dělení“ pro nastavení automatického dělení slov při formátování textu, zaškrtávací pole „Dělit slova velkými písmeny“ – můžeme zakázat, jsou-li v textu iniciálové zkratky, které se dělit nesmějí, „Šířka oblasti pro dělení slov“ – oblast, v níž algoritmus dělení zvažuje možnost rozdělení slova, „Počet rozdělených řádků za sebou“ – umožňuje omezit počet dělení v odstavci, podle typografických pravidel by neměly být více než tři řádky po sobě děleny. Dále je zde tlačítko pro ruční dělení slov – systém interaktivně nabídne dělení slov a uživatel je může ovlivňovat.
23.	Nadefinujte odstavcový styl pro základní text dokumentu. Diskutujte zejména volbu písma a odstavcových parametrů.
Pro základní text se používá některé antikvové písmo (Bookman, Georgia, Palatino), stupeň max. 12 bodů, obyčejný řez. Geometrie odstavce: sazba do bloku, odsazení vlevo a vpravo nulové, mezery před a za rovněž nulové, speciální – max. 24 bodů (dvojnásobek stupně písma), řádkování 120 % stupně písma, tj. 14–15 bodů.
24.	Nadefinujte odstavcový styl pro tabulku ranních teplot v našich městech. Písmo, řádkování a jazyk odvoďte ze základního stylu v dokumentu (viz předchozí úloha). Nastavte nulovou odstavcovou zarážku (název města bude začínat od levého okraje) a tabelátor do pozice 8 cm s vodicími tečkami se zarovnáním hodnot vpravo (zápis teplot ve stupních Celsia).
Parametry jsou již popsány v zadání. Styl musí být založen na stylu pro základní písmo. Při tvorbě stylu tlačítkem „Formát“ zvolíme nastavení tabelačních zarážek, zarážku do pozice 8 cm, vodicí tečky.
25.	Vložte ve cvičném dokumentu libovolnou poznámku pod čarou a změňte nastavení jejího implicitního stylu. Proveďte změnu návaznosti a případnou úpravu stupně písma.
Tento krok je podrobně popsán již v textu.
26.	Vytvořte tabulku s údaji o výnosech pšenice určitého podniku za posledních pět let. Uveďte datum sklizně, název pozemku, jeho výměru a hektarový výnos. Tabulku formátujte na minimální šířku podle údajů, umístění tabulky na střed sazby, popisek nad tabulkou. Písma zvolte úměrně k základnímu písmu cvičného dokumentu.
Návod: Je potřebné vytvořit následující styly: pro popisek tabulky, pro tabulku – základní pole se zarovnáním vlevo, základní pole se zarovnáním na střed, pole záhlaví (tučné písmo, na střed). Styly jsou navázány na styl pro základní text, stupeň písma menší (je-li základní text 12 bodů, údaje v tabulce jsou 10 bodů).
Datum sklizně	Pozemek	Výměra
[ha]	Výnos
[t/ha]	
2. 8. 2001	Pod lesem	4,9	6,1	
12. 8. 2002	Motošičky	3,4	5,9	
10. 8. 2003	Lány	8,6	6,2	
20. 8. 2004	Na drahách	5,5	6,5	
14. 8. 2005	Za rybníkem	2,2	6,0	

27.	Vytvořte dokument, v němž zapíšete vzorce pro goniometrické funkce polovičního a dvojnásobného úhlu. Všechny vzorce formátujte na střed s vertikální mezerou o polovině řádkování základního textu. Nastavte v editoru rovnic písmo odpovídající základnímu písmu dokumentu (jiné než Times New Roman).
V následujících výrazech je jako základní písmo nastaveno Georgia stejně jako v okolním textovém materiálu. Při těchto nastaveních je však třeba brát v úvahu i skutečnost, zda se základní písmo dokumentu hodí pro matematická vyjádření, zda disponuje všemi potřebnými znaky apod.

28.	Vytvořte pomocí nabídky Kreslení zjednodušené organizační schéma fakulty (děkan, proděkani, vedoucí ústavů, učitelé, techničtí pracovníci). Takto vytvořený obrázek vložte do textu a vyzkoušejte umístění pomocí vlastního umisťovacího stylu (na střed sazby, vertikální mezery o velikosti řádkování).

děkan

proděkani

vedoucí ústavů

učitelé

techničtí pracovníci

29.	Ve svém cvičném dokumentu nastavte stránku o velikosti A5, okraje zvolte podle známého poměru s tím, že dolní okraj potřebujete 35 mm.
Využijeme poměru mezi okraji 3:4:5:7. Je-li tedy dolní okraj 35 mm, pak levý okraj je 15 mm, horní okraj 20 mm a pravý okraj 25 mm.
30.	Nastavte stránkovou patu s číslem stránky na vnějším okraji. Výpis čísla stránky ovlivněte znakovým stylem „Folio“, styl pro stránkovou patu odvoďte od základního stylu v dokumentu.
Postup je popsán v textu. Styl Folio je znakovým stylem, nastavuje například tučné písmo, ale je založen na položce „(standardní vlastnosti)“. Tím přebírá písmo ze svého okolí, kde je použit. K tomu je potřeba změnit styl pro stránkovou patu „Zápatí“, kde je potřeba změnit návaznost. Místo stylu „Normální“ je potřebné styl „Zápatí“ navázat na styl, kterým se formátuje základní text dokumentu.
14.	Slovníček nových pojmů
Antikva – druh knižního písma, který obsahuje serify a stíny (jinak též serifové, patkové písmo).
Čtverčík – relativní typografická měrná jednotka, je rovna stupni použitého písma.
Formátování – úprava textu do požadované podoby, úpravy spočívají ve vkládání formátovacích příkazů zvolenému úseku textu nebo nastavování parametrů sazby (okraje, dělení slov apod.).
Grotesk – druh knižního písma, který nemá ani serify, ani stíny (jinak též bezserifové, bezpatkové písmo).
Knižní písmo – písmo, které bylo vytvořeno pro profesionální sazbu dokumentů. Dříve bylo používáno v tzv. kovové (horké) sazbě, kde byly litery odlévány z kovu a ručně skládány do řádků a stránek. Základním parametrem knižního písma je, že každý znak má jinou šíři.
Neproporcionální písmo – jiný název pro strojopisné písmo.
Odstavec – úsek textu obsahující ucelenou myšlenku. Dělení textu do odstavců stanovuje autor textu. Úkolem úpravce je vizuálně odlišit odstavce od sebe a od okolního materiálu (obrázků, tabulek, záhlaví…).
Odstavcová geometrie – parametry odstavce upravující jeho rozměry a způsob sazby. Jde o zarážku, odsazení, okraje, řádkování.
Písmový řez – modifikace základního tvaru písma pro získání odlišného vzhledu, často použitelného pro vyznačování (kurzíva, tučné).
Písmový stupeň – velikost kresby písma udávaná v typografických bodech. Původně to byl rozměr kovové litery, na níž byl příslušný typ písma odlit.
Proporcionální písmo – jiný název pro knižní písmo.
Půlčtverčík – relativní typografická měrná jednotka. Je rovna polovině čtverčíku.
Regulární výraz – výraz popisující množinu řetězců sestavenou podle určitých pravidel. V regulárním výrazu se používají tzv. zástupné znaky – tj. znaky, které zastupují proměnnou část (například libovolnou číslici, libovolnou skupinu znaků) nebo určité speciální místo (například začátek slova).
Řádkování – vzdálenost mezi dvěma stejnolehlými body dvou po sobě jdoucích řádků v odstavci. Velikost řádkování je určena především stupněm použitého písma, za optimální hodnotu se považuje 1,2 čtverčíku.
Slitek – znak, který vzniká spojením původně samostatných znaků, ale který tvoří grafický celek pro dosažení esteticky přijatelného výsledku. Nejčastěji používaným slitkem je „ﬁ“. U některých slitků vzniklých v dřívějších dobách dnes původní znaky nerozeznáváme, příkladem je znak „&“ složený původně z písmen „et“ (latinská spojka „a“).
Speciální znaky – souhrnné pracovní označení pro znaky, které se používají v knižním písmu, ale používají se jiným způsobem než na psacím stroji. Jedná se o různé druhy mezer, pomlčky, spojovníky, uvozovky, závorky, výpustky apod.
Strojopisné písmo – písmo, jehož základním rysem je stejná šíře každého znaku včetně mezery. Vzniklo výrazným zjednodušením knižního písma z technických důvodů při konstrukci psacího stroje. Kromě identické šířky každého znaku ještě neobsahuje řadu speciálních znaků a při jeho použití nejsou k dispozici různé typy, stupně a řezy.
Styl – (pojem v programu Word) je pojmenovaná skupina formátovacích parametrů. Styly mohou být různých typů (odstavcové, znakové a další). Styl přiřazený k určitému úseku textu formátuje tento text podle aktuálního nastavení svých parametrů.
Šablona – souhrn veškerého formátování a nastavení dokumentu, který lze použít při tvorbě nového dokumentu. Tímto způsobem lze vytvořit šablony pro veškeré třídy dokumentů, čímž lze výrazně usnadnit jejich vytváření.
Typografický bod – typografická měrná jednotka vycházející z francouzské stopy (evropský, neboli Didôtův bod, 0,376 mm) nebo z anglické stopy (anglický bod, 0,353 mm).
Vyrovnání – přídavná kladná nebo záporná mezera vložená mezi po sobě jdoucí znaky tak, aby sazba tvořila opticky vyrovnaný celek.
Zarážka odstavcová – mezera na začátku prvního řádku odstavce, vkládaná zejména pro optické oddělení od předchozího materiálu.
Zarovnání odstavce – způsob sazby odstavcového materiálu do řádků a vyrovnávání okrajů sazby. Zarovnání má čtyři základní druhy: vlevo, vpravo, na střed, do bloku.